Jelenlegi hely
.
Épp szemmel is gyakran viseltek szemtakarót a kalózok.
A szemtakarót viselő kalózok zöme nem vak volt, hanem így gyorsította meg a szeme alkalmazkodását a félhomályhoz, állítja egy amerikai szemorvos.
Az emberekben élő kalózképtől elválaszthatatlan a szemkötő és a faláb. Ezt a sztereotípiát a kalózfilmek és a régi kalózábrázolások is erősítik. A legtöbben úgy gondolják, hogy azért viselt sok kalóz szemkötőt, mert a csatákban elvesztették a szemük világát, és az üres szemgödröt takarták el a kendővel. Valójában nem ez a helyzet, állítja Jim Sheedy, a látástudományok doktora, az oregoni Pacific Egyetem Látásteljesítményi Intézetének igazgatója.
Sheedy a Wall Street Journalnak adott interjújában kifejti, hogy míg a szem gyorsan alkalmazkodik, ha sötétről megyünk a fénybe, a tanulmányok kimutatták, hogy akár 25 percig is eltart a teljes alkalmazkodás, amikor fényről megyünk a sötétbe. A lassú alkalmazkodásért nem a pupilla felelős, amely rendkívül gyorsan tágul vagy szűkül, hanem a látósejtekben található fényérzékeny pigmentek regenerációja vesz igénybe ilyen sok időt.
„Amikor lementek a hajóbelsőbe, akkor áthúzhatták a szemkötőt a másik szemükre, és jól láthattak a sötétben, ami különösen hasznos lehetett egy másik hajó lerohanásakor."
Sheedy elképzelése nem először merül fel az idők folyamán. A Discovery csatornán sugárzott Állítólag... (MythBusters) sorozat készítői is tesztelték az elképzelést 2007-ben, és hihetőnek tartották, csupán a történelmi források hiánya miatt nem tekintették bizonyítottnak.
Még a Szövetségi Légügyi Hivatal (FAA) is azt ajánlja, hogy a pilóta csukja be az egyik szemét, ha világítást használ, azért, hogy bizonyos fokig megőrizze az éjszakai látását, írja a Mental Floss oldal.
![](/sites/default/files/kepek/2022/07./Gyuri képei/kal%C3%B3z%20szemtakar%C3%B3.jpg)
Felmerül, hogy ha a kalózok az egyik szemet mindig letakarva tartották, ezzel nem csökkent-e nullára a térérzékelésük. Nem feltétlenül. Bár a binokuláris látás sokat segít a mélységérzékelésben, ez csak az egyik tényező, amely lehetővé teszi az agy számára a mélység kiszámítását. A többi tényező közé tartozik a tárgyak relatív mérete, a textúrák és az, ahogyan a tárgyak a retinán mozognak. Azok az emberek, akiknek hiányzik az egyik szemük, még mindig elég jól látnak ahhoz, hogy normálisan vezessenek és éljenek - a félszemű kalózok még mindig könnyedén navigálhattak hajóikon, különösen többéves gyakorlás után.
Ha a kalózoknál ilyen jól működött a szemfedő, miért nem használta minden tengerész? Lehetséges, hogy igen. A brit tengerészhősökről készült metszeteken talán egyszerűen kihagyták a szemfedőt, mivel a szemfedőt a torzulással és a korszakban a fogyatékkal élőkkel szembeni gyakran kegyetlen bánásmóddal hozták összefüggésbe. Még mindig élénk vita folyik arról, hogy Lord Nelson, a brit haditengerészet hőse - aki fél szemére vak volt - viselt-e szemkötőt.